Suomennos: MothMan
PROLOGI: "ELÄMÄ EI PÄÄTY KOSKAAN"
Kiitos paljon kun tulitte.
- Kerroitte, että toinenkin nainen katosi? - Niin.
Paljon henkiä tässä paikassa, neiti Ellen.
Paljon.
Olen sisällä.
Naisia. Tuskaa.
Vihaa.
Istu. Synnistä se alkoi.
Sovitus tulee ylhäältä.
Rakenna minut taivaisiin, eikä elämä pääty koskaan.
Yhtykää. Rakenna minut taivaisiin, eikä elämä pääty koskaan.
No niin, riittää jo. Lopettakaa, minä sanon.
Synnistä se alkoi. Sovitus tulee ylhäältä.
Elämä ilman kuolemaa. Elämä ilman kuolemaa.
Tässä talossa ei tule olemaan enää syntiä.
- Riittää, minä sanoin! - Kiitos, Rose Red.
Olen kirottu, jos joudun sietämään tällaista talossani.
Te olette jo kirottu, herra. Teidän kirouksenne ruokkii sitä.
En koskaan lopeta rakentamistasi.
- Olet vaihtanut vaatteet. - Toitko ne?
Kiitos.
- Ei. - Teeskentelin kuten halusit.
- Sinä olet vaimoni ja haluan tulla sisälle. - Ei tänään. Ei.
- Minulla on töitä. - Töitä?
- Vaimon töitä, niin onkin. - Aion kiljua, John. Huudan ja tuon koko -
henkilökunnan tänne. Sitäkö sinä haluat?
Sinä tiedät mitä minä haluan. Olet minulle velkaa.
Kehotan sinua harkitsemaan tätä huolellisesti.
Ei tänään.
Sehän nähdään.
Kirjoitan nyt epätoivoisena.
Tunnen vaaran itseni ja Sukeenan ympärillä.
Nyt ymmärrän sen, mitä en voinut tietää seitsemän vuotta sitten.
Mitä en ollut valmis tietämään.
Täällä Rose Redissä on toinen maailma.
Henkimaailma. Ja se on vaarallinen.
No? Jos tuo mekko ei tee sitä, en tiedä mikä sitten.
- Olet vastustamaton. - John Rimbauer on vastustanut avioliittoa -
- kuinkahan monta vuotta? - Ei sinua. Ei tällä kertaa.
Kiitos kun olet täällä. Kun olet niin hyvä ystävä.
Olet minulle ennemminkin kuin täti.
Tavallaan toivon, ettei Doug olisi Johnin kumppani, -
Sillä jos tämä ei toimi, en haluaisi menettää sinua.
Et sinä menetä minua koskaan, rakas tyttöni.
Et saa antaa sen vaikuttaa tunteisiisi Johnia kohtaan.
Ellen, John ei ole kuin muut miehet, hän...
- Hän mitä? - Ei mitään. Mennään alas.
En käsittänyt silloin, ettei minulla tulisi olemaan suhdetta rakastamaani mieheen, -
vaan taloon, suureen taloon.
Taloon, joka tulisi pian omistamaan minut.
Todellakin tulisi omistamaan itsensä.
En tiedä, Daniel. Voisit löytää itsesi töistä.
- Hän on todellinen kaunotar. - Kyllä.
Hän on tuolla.
Connie. Ellen, haluaisin esitellä Danielin, kuljettajani ja avustajani.
- Ilo on minun puolellani. - Miten epätavallinen päivä ajelulle.
Aivan. Ellet halua harkita uudelleen?
- En edes uneksisi siitä. - Hyvä.
- Pitäkää hauskaa. - Kiitos.
Oletko koskaan ennen ollut auton kyydissä?
- Kaikelle on ensi kertansa. - Niin tosiaan on.
Pidä kiinni. Tämä tulee olemaan töyssyistä kyytiä.
- Millainen yllätys? - Eihän se olisi yllätys jos kertoisin, vai mitä?
- Olet parantumaton. - Tunnustan.
Sinä kiusoittelet ja flirttailet.
"Voi kurjaa, kell' ei ole kärsivällisyyttä."
"Mikäpä haava hetkessä tervehtyisi?"
Todellakin. Mutta olisiko edes Othellolla ollut kärsivällisyyttä miehen kanssa, -
joka ei onnistu kertomaan todellisia päämääriään?
Nainen, joka tuntee Shakespearensa, -
mutta tuntee silti vähän miehen todellisista aikomuksista.
Pääsisimmekö suuteluvaiheen ohi jos olisimme kihloissa?
- Kositko sinä, John Rimbauer? - Entä jos kosinkin?
Luulin, että vain mystikot ja meediot vastaavat kysymykseen kysymyksellä.
Sinäkö harrastat mystiikkaa?
Toinen kysymys. Minulla on näköjään kädet täynnä.
Sulje silmäsi.
KOSINTA
Avaa ne nyt.
Laivattu suoraan Englannista. Tiili tiileltä.
Sanoinhan, että minulla on yllätys.
- Anteeksi. - Huomenta, John. - Doug.
Campbell ei pura enää yhtään lastia tänään.
- Ellen, onpa mukava nähdä sinua. Näytät ihastuttavalta. - Kiitos.
- Näin juuri rakkaan vaimosi. - Niinkö?
- Kuinka hän voi? - Ellen.
- Tässä on Jack Finney, urakoitsijani. - Jack, tämä on rakas ystäväni, Ellen Gillhurst.
- Hauska tavata. - Näyttäisi olevan kiistaa kuljetusmaksuissa.
Ei mitään vakavaa, mutta minun täytyy hoitaa se.
Anteeksi.
- Näyttäisinkö vähän maita sinulle? - No hyvä on.
- Allekirjoittakaa tämä! - Puhu miljonääri John Rimbauerille.
- En välitä kuka John Rimbauer on... - Se sopii minulle, koska olet erotettu!
Mikä tuo sinut tänne? Ei varmaankaan öljybisnes.
- Tuskin. - Etkö tiennyt? Herra Posey tuli valvomaan projektin valmistumista, kun te kaksi...
Kun me kaksi mitä? Toinen yllätys?
Haulikko!
Tästä tulee meidän kotimme, Ellen.
Niin, jos saat minut.
Mikä se oli, John?
Hän ampui O'Reillyn!
Ei hätää, John. Me käymme katsomassa.
Mikä ajoitus. Onko se enne? Pitääkö minun ottaa tuo merkkinä?
Ei, ei se ole mitään. Vain pari riitelevää juoppoa, siinä kaikki.
He ovat irlantilaisia, Ellen.
Ei mitään? Voimmeko olla varmoja?
Tulisitko vaimokseni, Ellen?
Sitähän sinä haluat, eikö niin? Rouva John Rimbauer?
Kyllä. Totta kai.
Hän oli vielä aseetonkin.
Kaikki menee hyvin. Koko Seattlen onnekkain tyttö.
Hän tarvitsee kaiken onnen, minkä vain löytää.
Mitä tuo oli, Fanny? Nainen on oman onnensa seppä. Sinun käy hyvin.
Tuo nimi, Rose Red, onko se sinun vai Johnin keksimä, Ellen?
Ellenin tietenkin. John on jo hyväksynyt, että talo on hänen.
Minä olisin varovainen tehdessäni oletuksia Johnin suhteen.
Anna kuulua, Fanny. Näin tyttöjen kesken.
Myönnä, että olet kateellinen.
Sinulla oli tilaisuutesi Johnin kanssa, ja nyt...
Leidit, kaikki on hyvin. John ja minä olemme puhuneet kaikesta.
Myös hänen menneisyydestään. Ei siitä sen enempää.
Tiedätte, mitä menneisyydestä sanotaan.
Sillä on tapana toistaa itseään.
Vain niille, jotka eivät huomaa sen varoituksia.
Niin, no jos vain voisi nähdä nurkan taakse.
Tunnen erään naisen, spiritualistin. Usko sanaani, hän näkee menneeseen ja tulevaan.
- Ehkä voisimme käydä hänen luonaan. - Meedio? Taikuri?
- Mystikko. - Eikö tule kysymykseenkään, -
että joku omaisi kyvyn nähdä tulevaan?
Ei, kiitos. Voin nähdä kaiken tulevan.
Häät, kuherruskuukausi. Lähdemme kiertämään maailmaa, kunnes talo on valmis.
Ymmärrän, ja jopa arvostan huolenpitoanne.
Ja hyväksyn sen, että jokainen meistä voi tuntea Johnin eri tavalla.
Mitä minuun tulee...
- Rakastan häntä koko sydämestäni. - Hänen sydämestään sinun pitääkin taistella.
Teeskentelen, etten kuullut tuota, Fanny.
Hyppäsimme Afrikkaan.
Tai ehkä, mieheni haluihin -
ja outoihin himoihin nähden, itse helvettiin.
Hän ei ole koskaan viileä. Ei koskaan tyydyttynyt.
Ei koskaan täysin järjissään.
Edes tarpeeksi ei ole tarpeeksi.
Hän muuttaa minutkin.
Muttei ehkä paremmaksi.
Sinä.
Minua sanotaan Sukeenaksi. Ehkä ensi kerralla, -
kun yritän auttaa teitä, kuuntelette.
Hän on safarilla, rouva. Vielä muutaman päivän.
Kuolenko minä?
Ette. Se on tauti josta ei puhuta, -
jota miehet kantavat, ja naiset kärsivät.
Se menee ohi, teiltä.
Häneltä, mieheltä... Ei niin helposti.
- Juo tämä. - Parantaako se minut?
Ei. Vain voima parantaa meidät.
Te uskotte voimaan, ettekö uskokin?
- Näen sen teissä, rouva. - Näetkö?
- Tervetullut näky. - Pirun John Rimbauer.
- En koskaan anna hänelle anteeksi. - Totta kai annatte!
Se on vaimon tapa oppia antamaan anteeksi.
Jopa hänenlaisilleen miehille.
Minä autan sinua.
- Hei siellä! - Tulkaa!
Tervetuloa Rose Rediin, kultaseni.
Uuteen kotiimme.
- Pidätkö siitä? - Se on iso.
- Jos pitää isosta, se on hyvä. - Siinäkö kaikki? Vain iso?
Tietenkin se on öljypohatan talo.
Mutta ei se ole talo joka tekee kodin, John, vaan ihmiset sen sisällä.
Meillä oli hauskaa, eikö vain? Tutkimusmatkamme?
- Kaikki ei ollut ihan huonoa, vai mitä? - Ei kaikki, ei.
Näethän? Täytyy pitää mieli avoimena, -
ja nauttia elämästä.
En halua tuntea itseäni yksinäiseksi, John. En mennyt naimisiin ollakseni näin yksinäinen.
En halua tuntea itseäni yksinäiseksi, John.
En mennyt naimisiin ollakseni näin yksinäinen.
- Herra? - Hetkinen.
Matkatavarat saapuivat. Suonet anteeksi.
- No, mitä mieltä olet siitä? - Se on paljon enemmän kuin talo.
Eikö olekin?
Mutta ei vielä koti.
Koti on tehty sydämistä, ei puusta ja lasista.
Juhlitaan paluutamme.
Juhlat? Miksipä ei!
Niistä tulee suurimmat ja hienoimmat juhlat -
mitä Seattlessa on nähty.
Hyvät naiset ja herrat. Tervetuloa.
Nostan maljani teille.
Nostaisitteko tekin maljanne -
tälle vihkijuhlalle ja Rose Redille?
Unohtamatta tietenkään kaunista morsiantani, -
Ellen Rimbaueria.
Olkaa hyvä. Nauttikaa ihmeessä.
- Kiitos. - Kippis.
Lopultakin kaksi rakkainta ystävääni kohtaavat.
Sukeenan mukaantulo oli uskoakseni, -
ensimmäinen mieheni suoma myönnytys.
Eikä se tule olemaan viimeinen. Pidä pintasi hänen suhteensa, Ellen.
- Olen kuullut pelkkää hyvää. - Ellen?
Olisiko tahditonta kysyä, saisinko vilkaista yläkertaa?
Voisin alkuun näyttää hänelle paikkoja, rouva.
Totta kai se sopii. Olkaa hyvä.
Voi sentään. Jos aiot kääntyä ympäri, tee se hitaasti.
Varovasti.
No jopas...
Ja vielä kaikkien edessä.
Useimmat pitävät meitä hulluina ollessamme uskollisia miehillemme ja eläessämme valheessa.
Ei kaikki ole valhetta. Tokihan sinä ja Doug...
Jonain päivänä kerron pienet, likaiset salaisuutemme.
Sinä ja minä olemme samaa maata, eikö niin, kulta?
Ymmärrämme edut asemassamme -
hienostopiireissä. Vallan, ylellisyyden.
Kuninkaan valtaistuimen takana on nainen.
Vai mitä, kultaseni? Joskus tuntuu, kuin olisin -
myynyt sieluni.
"Kelvoton".
- Kuulitko tuon? - Minkä?
Musiikinko, kyllä. Se on ihastuttavaa, eikö?
- Mietin vain... - Ellen, -
älä sano, että sinäkin uskot siihen puppuun.
Mihin puppuun?
Ihmisethän puhuvat kaikenlaista.
Intiaanityöntekijät. Kirous. Pyhä maa.
Kaikkea hölynpölyä. Kaikki alkoi siitä ampumisesta.
John!
Rakas ystävä. Ystävä hyvä, kaikki hyvin. Kaikki on hyvin.
- Rauhoitu. Rauhoitu. - Minä tiedän.
Minä tiedän, tiedän.
Hän on vain juhlinut hieman liikaa.
Annetaan hänen rauhoittua.
Sanoit, että saan tulla katsomaan.
Sinä sanoit...
Mitä tapahtui? Mitä se oli?
"En halua tuntea itseäni yksinäiseksi täällä."
"En halua tuntea itseäni yksinäiseksi."
Minä tiedän.
Ei tänään, John. Olen ihan poikki.
Mitä se nainen sanoi...
Se vanha juoppoko? Älä ole hölmö.
Juhlat onnistuivat loistavasti.
Ja olen suunnitellut jotain jännittävää. Odotapa vain.
Olet humalassa. Älä viitsi.
Pelästyin. Juhlat ovat ohi.
Ei.
Siksi juuri.
- Mieluummin ei, todella. - Mutta minulla on yllätys.
Haluan pyytää anteeksi.
Afrikan tapahtumia. Kaikkia virheitäni.
- Kaikkia kärsimyksiäsi. - John.
- Pyydän, anna anteeksi. - Voi, John.
Voimme aloittaa uudelleen.
Tänä yönä. Tämä yö olkoon kasteemme.
- Sano ne sanat. - John.
- Sano ne sanat! - Annan sinulle anteeksi.
Tulet pitämään tästä.
Kiitos.
Sinähän rakastat yllätyksiä, etkö niin?
Tulin raskaaksi vihkiäisjuhlaa seuraavana yönä.
KATOAMISET 1911- 1912 Olen varma, että se tapahtui silloin, -
koska sen jälkeen Johnin himot lopulta laantuivat.
Ainakin minua kohtaan.
Pyydän anteeksi, jos tunnet itsesi huijatuksi.
Huijatuksi? Kuinka voisin tuntea niin?
Olin tosin odottanut tyylikästä hotellia kaupungissa.
Mutta että Rimbauereiden Rose Rediin teelle?
Voit kuvitella hämmästykseni.
Suunnittelet jotain, Connie. Eikä siitä hyvää seuraa.
- Varokaa askelmaa, rouva. - Emme saa antaa Ellenin odottaa.
Entä ne kuumeet ja päänsäryt?
Kilttiä, kun kysyit. Voin mielestäni paremmin.
Sääli, että sinua pidettiin niin pitkään sängyssä.
Niin, no... Sen takia olet täällä, eikö niin?
Halusin kiittää sinua henkilökohtaisesti, -
kun viihdytit Johnia kaikki nämä kuukaudet.
Olen selvästi velkaa sinulle.
No...
- Mitä tahansa ystävän vuoksi. - Aivan.
Palveluksesi oli enemmän, kuin kukaan ystävä voisi pyytää.
Nyt kun olen taas kunnossa, ja vauva syntyy pian, -
John tulee viettämään enemmän aikaa perheensä kanssa.
Niinkö? Tuosta vain?
- Miten ihanaa. - Mielestäni on parempi ratkaista asiat reilumman sukupuolen kesken.
Miehet voivat olla niin kohtuuttomia.
Älä vaadi miestä valitsemaan, millä tammalla ratsastaa, Ellen.
Hän voi aina yllättää.
Uhkailetko minua?
Miksi ihmeessä niin ajattelet?
Ottaako kukaan lisää teetä?
Ellen... Ellen...
Kuulitko tuon?
- Minkä? - Fanny?
John! Tule pian! Preston, Sukeena!
- Kutsuitte? - Sukeena, etsi neiti Fauxmanteuria puuterihuoneesta.
Preston, tarkista sinä peli-, ja ruokahuone. Kutsukaa henkilökunta koolle.
- Kyllä, rouva. - Voi John, siinähän sinä olet.
Hän katosi... Fanny. Hetki sitten oli tuossa, ja...
Älä ole hölmö. Ei se tarkoita mitään. Fanny tekee aina näitä piloja.
Järjestän kokonaisvaltaisen etsinnän, mutta ei ole syytä huoleen.
Istu lepäämään. Minä hoidan tämän.
On korkea aika tavata se spiritisti, josta kerroin.
- Häntä sanotaan Madame Luksi. - John ei koskaan suostuisi siihen.
Rimbauer kysyisi neuvoa spiritistiltä? Hän laittaisi minut ennemmin lukkojen taakse.
Voihan tytöt käydä ostoksilla, eikö vain?
Olet tervetullut takaisin, neiti Connie.
Tuotte mukananne odottavan ystävän. Se on suuri siunaus kodilleni.
Tulin hänen vuokseen, hyvä rouva.
Aivan, mitä haluatte kysyä minulta?
- Montako kysymystä saan tehdä? - En ole pullon henki.
Kysy mitä haluat, lapseni.
Hyvä on.
Talossamme katosi eräs nainen, aivan silmiemme edestä.
Onko Fanny Fauxmanteur kuollut vai elossa?
- Siinäkö kaikki? - Kunnossa vai vaarassa?
Voiko häntä auttaa? Tarvitseeko hän apuamme?
Voitko auttaa häntä?
Elämällä on monta muotoa. Eikö olekin?
Tämän naisen henki elää.
Madame Lu käsittelee henkiä.
Niinhän? Ehkä ei elä sillä tavalla, -
kuin te käsitätte elämisen.
Entä sinä, ystäväni? Mitä mieltä olet?
Se talo, Madame, uskon sen tuntevan, että neiti Ellen tarvitsee sitä.
Sen apua, suojelusta, en tiedä.
Mutta siellä on voimakas läsnäolo, Madame.
Piileviä voimia.
Haluaisin nähdä tämän talon.
Nyt se tapahtuu.
- Voi luoja, menetimmekö lapsen? - Nyt ei ole valinnanvaraa.
- Aiotko vain jättää hänet? - Hän pyysi afrikkalaista jäämään luokseen.
Vauva on perätilassa. Takapuoli edellä.
Hän ei voi synnyttää ilman leikkausta.
Nyt tarvitsen muutaman minuutin. Ja drinkin.
Voidaanko lapsi pelastaa? Jos heidän välillään pitää tehdä valinta?
- Ei pidä. - Mutta jos pitää! - Ei pidä. Missä se drinkki on?
Ei voi olla mahdollista!
Se on poika.
Poika.
Ellen.
Mitä? Adam?
Rauhallista ja hiljaista tässä huoneessa, neiti Ellen.
Teillä oli taas kuumetta.
Äänet tulevat käytävästä.
Hänen syntymäpäivälahjakseen, rouva. Pidättekö siitä?
- Ehkä pitäisi etsiä mailta. - Oletko varma?
- Mitä tämä tarkoittaa? - Laura on kadonnut, rouva.
Mitä?
Minut täytyy pukea pian. Se tapahtui taas.
En halua kenenkään tekevän mitään johtopäätöksiä.
Tämä on iso talo, eivätkä ihmiset noin vain katoa.
Laura löytyy kyllä.
Mutta jos ei, olen varma, että siihen on selitys.
Jos joku tietää jotain, sanokoon sen nyt.
Siitä ei aiheudu seuraamuksia.
Hyvä on. Kaikilla on tehtävänsä.
Kokoonnumme tänne uudelleen...
Puolen tunnin kuluttua.
No, menkää.
Ettekö olekin Gail? Tulkaa.
Pyytäisin hetken ajastanne.
Voitte puhua minulle Laurasta.
Neiti Elleniin voitte luottaa, Gail.
Jos hän sanoo, ettei herra John kuule tästä, niin asia on niin.
Cook Bollinger lähetti minut tarkistamaan peltopyyn.
Se oli myöhään eilisiltana. Halusin sen valmiiksi muhennosta varten.
Näin Lauran menevän teurastajan huoneeseen.
Näin sen omin silmin, rouva.
Astuin sisään aivan hänen jäljessään, -
eikä hän ollutkaan siellä. Ei ollenkaan koko teurastamossa.
En ole nukkunut silmäystäkään, rouva. En yhtään.
- Näin hänet. - Teit hyvin, Gail.
Ei sanaakaan tästä kellekään.
Pitäisikö mennä teurastamoon?
Ei nyt.
Ei, rouva. Menemme, mutta -
silloin, kun ketään ei ole liikkeellä.
Myöhemmin tänä iltana, kun talo on hiljainen.
Ellen! Mitä kummassa tuo oli?
Ei tästä maailmasta.
Ei, rouva.
Olen nähnyt tarpeeksi. Gail erehtyi, ei siellä mitään ole.
Gail näki, mitä näki, rouva. Ei hän valehdellut.
Menkää seinän viertä. Täällä on enemmän, kuin voimme nähdä.
Sukeena?
Sukeena. Sukeena!
Löysin jotain.
Tätä ei ollut talon piirustuksissa. Mutta miksi?
Jotta ihmiset voivat tulla ja mennä salaa.
Naiset.
Hänen naisensa.
- Tuo mies on piru. - Oi ei.
Täällä tuntuu paljon vanhemmalta.
Niin vanhalta kuin vain voi, neiti Ellen.
Emme tiedä, mihin se johtaa.
- Hän tarvitsee meitä. - Laura.
Ja Rose Red, rouva. Olemme kaikki tässä yhdessä.
Voi luoja.
Tikut!
Auta minua.
Kuka teki tämän hänelle?
Hitto.
Oikein hyvä.
Sulake paloi. Voisitko korjata sen?
- Lähteekö hän mukaasi? - Kyllä.
Odota.
- Milloin aloitit tupakoinnin, Daniel? - Mistä oikein puhut?
Autoon. Nyt. Vie hänet ulos täältä.
Minä hoidan tämän.
Hän saa minut voimaan pahoin!
- Meidän täytyy rauhoittua, neiti Ellen. - Se teki tuon hänelle, eikö niin?
Näitkö tytön, jota Daniel oli tuomassa? Tavallinen katutyttö!
Talo otti Lauran säästääkseen hänet enemmältä tuskalta. Niin on paras.
Ei, en usko siihen. En usko mihinkään tähän.
Kyllä uskotte, neiti Ellen. Olen tiennyt.
Olen tiennyt sen ensi tapaamisestamme lähtien. Te uskotte.
Meidän täytyy oppia hyväksymään se, mitä muut kutsuvat selittämättömäksi.
Se on lahjamme.
Niin?
Oletko leikkinyt tulitikuilla, Ellen?
Mitä tarkoitat?
- Missä olet ollut? - Milloin? Nytkö?
Täällä kirjoittamassa päiväkirjaani. Niin kuin joka ilta.
Juuri täällä. Kirjoittamassa päiväkirjaa.
Miellyttävän viatonta.
Näyttäisitkö, mitä olet juuri kirjoittanut?
- Haluaisitko lukea pienen otteen? - John, mikä sinua vaivaa?
Kuulin auton, olitko se sinä?
Daniel. Piti lähettää hänet kaupunkiin hakemaan jotain.
- Liikeasioita. - Työskentelet myöhään, mieheni.
Käännätkö selkäsi naiselle?
- Halukkaalle naiselle. - Mistä lähtien?
Siitä on kuukausia.
Ajat muuttuvat. Niin naisetkin.
Voisimme pelata peliä. Miten olisi näin...
Kuiskaan korvaasi.
Sinä... Pieni "neiti hyväkäytöksinen."
Niinkö ajattelit?
Voi, pikku lunttuni. Katso itseäsi. Halusit sitä koko ajan.
Alemmas.
- Teidän täytyy. - Ei!
Teidän pitää kiittää Rose Rediä. Jos valot eivät olisi sammuneet, hän olisi nähnyt meidät.
Se on järjetöntä! Ei. En voi.
Se auttaa meitä. Teidän täytyy hyväksyä se.
Hyväksy se. Rose Red.
Kiinalaisnainen. Madame Lu. Hän voi auttaa.
- Hän sanoi haluavansa nähdä talon. - Oletko sitä mieltä?
Adam itkee. En voi ajatella, kun hän on tuollainen.
- Sukeena, voisitko? - Kyllä, rouva.
Odota.
Meidän pitää puhua eräästä asiasta.
Jostain, mitä kummankin pitää tehdä.
Nytkö?
Taasko?
- Lukitsenko oven? - Älä.
Aion ottaa selvää, mitä Fannylle ja Lauralle tapahtui.
- Pidämme istunnon. - Älä ole typerä.
Sinä olet nyt Rimbauer. Meillä on tässä kaupungissa tärkeä asema.
Täällä. Rose Redissä.
Ei missään tapauksessa. Palvelusväki juoruaa, ja jos juttu leviää, -
- olemme koko Seattlen naurunaiheena. - Teen järjestelyt. Tänä iltana on mahdollisuus.
Connien mukaan mukana on oltava ainakin kaksi muuta.
Niinpä ajattelin häntä ja Dougia.
Hekö sinut saivat tähän? Poseyt?
Kuinka he uskaltavat sotkeutua meidän asioihin!
Toistan, unohda tämä asia, Ellen.
Niin ei tule käymään.
Minä annoin sinulle pojan. Perillisen.
Sinä annat minulle tämän istunnon ja osallistut siihen.
- Tai muuten? - Tai oveni tulee pysymään kiinni sinulle.
Ja Adam tulee olemaan meidän ainoa lapsemme.
Gail pyysi meitä alakertaan, rouva.
- Kellariinko? - Ei, hovimestarin käytävään.
Hän löysi jotain, jonka teidän pitäisi nähdä.
Se vain aukesi itsekseen, rouva. En edes etsinyt sitä.
- Näitkö jotain? - Jotain kauheaa, rouva.
Aivan pöydän yläpuolella.
Näette sitten.
- Johnin työhuone. - Rouva?
Yllättävää kyllä. Mutta tuskin kauheaa.
Kerro mitä näit, Gail.
En ole koskaan ennen nähnyt sellaista.
Kuin öljyä vedessä. Kuin tulesta nouseva lämpö.
Se liikkui kuin varjo, mutta siellä ei ollut mitään.
Hyvä on. Voit mennä, Gail. Kiitos.
- Teit oikein. - Kyllä, rouva. Kiitos, rouva.
Johnin työhuone.
Ei ihme, että liiketoimet sujuvat niin hyvin.
Hän on vakoillut kumppaneitaan.
Heitä, ja keitä muita, neiti Ellen?
Se Gail näki jotain.
Tai jonkun.
Rose Red. Se halusi meidän löytävän tämän.
Miksi?
Meidän on aika ottaa selvää.
Kädet yhteen.
Suuri talo, joka ympäröi meitä...
Avaa ovesi.
Olen sisällä.
Naisia. Tuskaa.
Vihaa.
Et ole yksin, lapseni.
Olen täällä kanssasi.
Istu alas.
Synnistä se alkoi.
Hyvitys tulee ylhäältä.
Rakenna minut taivaisiin.
Eikä elämä pääty koskaan.
Rakenna taloa, niinkö?
Oikeastaan talo on jo valmis, kiitos.
Rakenna minut taivaisiin, eikä elämä pääty koskaan.
Yhtykää minuun. Rakenna minut taivaisiin, -
eikä elämä pääty koskaan.
Rakenna minut taivaisiin, eikä elämä pääty koskaan.
Tämä riittää todellakin. Lopettakaa.
Tässä talossa ei tule enää olemaan syntiä.
- Riittää, sanoin. - Kiitos, Rose Red.
Olen kirottu, jos joudun sietämään tällaista talossani.
Te olette jo kirottu, herra. Kirouksenne ruokkii sitä.
En koskaan lakkaa rakentamasta sinua.
- Hyvää iltaa, Gail. - Hyvää iltaa, herra.
- Niin? - Kyse on Gailista, herra.
Gail, pitäisikö sen merkitä minulle jotain?
Olemme aamiaisella, rouva Abernathy.
- Mitä Gailista? - Hän on kadonnut, rouva.
Kukaan ei ole nähnyt häntä eilisillan jälkeen.
Pyydänkö Prestonia soittamaan poliisille?
Jättäkää meidät kahden, rouva Abernathy.
Monenko täytyy kadota, ennen kuin otamme yhteyttä poliisiin, John?
Sinun pitää kysyä itseltäsi, Ellen, -
kuka maksaa nämä kaikki rakennuksesi?
Et voi tehdä sitä ilman minua. Tarvitsemme toisiamme.
Et koskaan saa heitä toista kertaa.
- Talo ei salli sitä. - Olisit voinut estää eilisillan tapahtumat.
- Valinta oli selvästi sinun. - Onko se nyt minun syyni?
Tämä on sinun talosi nyt, Ellen. Ei minun.
Jos minä vain olen sitä maksamassa.
Minun taloni.
Niinhän se onkin.
Siinä olet oikeassa. Sinuna olisin varovainen, John.
Ei voi tietää, kuka on seuraava.
Pitäisikö tuon pelottaa minua?
Talo aikoo siepata minut?
Sinä yrität todella kovasti.
- Preston? - Rouva? - Kutsukaa palvelijat. Järjestämme etsinnät.
Poliisia ei tarvita tähän.
VIISI VUOTTA MYÖHEMMIN. Tyttäremme April on syntynyt.
Hänen syntymänsä oli helppo, mutta hänen kätensä, käsiparka.
Syytän Johnia. Mieheni on vastuussa paljosta.
Adamin mukaan hänen ystävänsä eivät uskalla tulla meille käteni takia.
- Eipäs! - Kylläpäs! - Äiti, ei se ole totta.
Olet luojan erityisesti luoma. Älä muuta ajattelekaan.
Adam, tässä maailmassa on tarpeeksi julmuutta ilman, -
että aiheutatte sitä toisillenne. Ole kiltti siskollesi.
Nyt valmistautumaan sänkyyn.
Anna se takaisin, se on minun.
Poika alkaa ajatella isänsä tavoin.
Hänkin jättää pian tytön huomiotta.
En aio sallia sitä. Yksi John Rimbauer perheessä on tarpeeksi.
Joskus rakentaminen jatkuu myöhään yöhön.
Pidän sen ääntä rauhoittavana...
- Connie? - Meidän täytyy puhua.
Pahin on tapahtunut. Mainitsin kerran, että minulla ja Dougillakin on salaisuutemme.
On tullut aika kertoa niistä. On aika, ellei ole jo myöhäistä.
En ole ennen nähnyt sinua noin suunniltasi. Kunpa voisin olla kärpäsenä katossa.
Todellako? Ehkä voin auttaa.
Allekirjoita.
- Eikö mies voi tehdä virheitä? - Voi, ja sinä teit sen.
Mutta en osaa sanoa, millainen mies todella olet.
Sitä ei tapahdu enää.
Apulainen arkistohuoneessa...
Inhotat minua.
Merimiehet satamassa öisin...
Niin vastenmielistä kuin se onkin, voin antaa sen anteeksi.
Mutta että yhtiön toimistossa? Alaisen kanssa?
Et anna vaihtoehtoja. Allekirjoita se.
Antaisit toisen mahdollisuuden.
Ehkä paikka Euroopasta?
Vaikka pohjoisnavalta, luojan tähden.
- Tarvitsen tätä työtä. - Olisit ajatellut sitä aiemmin.
Mihin asemaan laitoitkaan minut.
Yhtiö ei kestä skandaalia.
Jos ei minun, niin Connien takia. Luojan tähden, John.
Kuukausi tai pari, ja me... Olemme rahattomia.
Se ei ole minun ongelmani.
Haluan sinut ulos tästä talosta. Et ole enää tervetullut.
Etkä tule enää koskaan näkemään poikaani.
Miten julkeat vihjata tuollaista?
- Sinä hirviö. - Minäkö?
Sinä olet tuhonnut kaiken. Ja minkä vuoksi?
Muutaman itsekkään nautinnon hetken takia?
Voisit yhtä hyvin puhua peilille, John Rimbauer.
Allekirjoita se ja jätä pöydälleni.
Tai kaikki saavat tietää.
Mätäne helvetissä.
Älä huijaa itseäsi, Posey. Sinä olet siellä kauan ennen minua.
- Sinun täytyy puuttua asiaan minun puolestani. - Ovatko syytökset tosia?
- Sovinnaisavioliitto. Kerroin siitä. - Mutta Connie ja Doug...
- Heitätkö ensimmäisen kiven? - En tietenkään. Olet oikeassa.
Jotain pitää tehdä.
Doug on tuhlannut ansioitaan yrittääkseen ylläpitää -
elämäntapaa, johon hän uskoo minun tottuneen.
Hän on oikeassa. Kuukausi tai pari. Enintään kolme.
Velat ovat valtavat. Sinun pitää puhua Johnille.
- Hurmata hänet? - Näitkö hänet? - Dougin?
Ei, vaan Johnin. Se on alkanut.
Vajoaminen hulluteen. Se on sairaus, tulet näkemään.
Se parantaa naiset, mutta jäytää miehiä. Se kalvaa ja syö mieltä.
- Sinun täytyy puhua hänelle. Rukoilen sinua. - Meidän pitäisi lohduttaa Dougia.
Missä tilassa hän onkaan.
Hän tarvitsee hetken kootakseen itsensä.
Sen jälkeen hän tapaa lapset... Hyvästelläkseen heidät.
Hän rakastaa heitä niin paljon.
Se, mitä John sanoi... Se loukkasi niin paljon.
- Isi? - Se on Doug-setä.
Voi, lapset. Miksi olette vielä hereillä?
- Nukkumaanmenoaika meni jo. - Mutta haluamme leikkiä kanssasi, Doug-setä.
- Jooko? - No...
Okei.
Tehdään näin. Leikitään piilosta.
Jooko? Nyt minä lasken kymmeneen, -
ja te juoksette piiloon.
Mutta antakaa minulle ensin iso hali. Okei?
Okei. Nyt piiloon. Nopeasti.
Tule, Adam. Mennään piiloon.
Yksi...
Kaksi...
Kolme...
- 10 päivääkö? - Hän ei ole puhunut sanaakaan muuten kuin unissaan.
- Pidän toivoa yllä, mutta turhaan. - Hän puhuu unissaan? Selittäisittekö?
Hänen nimensä. Doug-Setä. Yhä uudelleen.
Entä talo? Onko mikään muuttunut?
Oletteko kuullut ääniä? Ovien sulkeutuvan? Tuulen ääntä?
Talo on ollut kylmempi hirttäytymisen jälkeen.
- Poikasi, onko hän kunnossa? - Hänen isänsä lähetti hänet muualle kouluun.
Tuosta vain.
Haluan tavata hänet nyt.
No niin, tämä on siis April.
Kaunis lapsi. Kaunis äiti.
Tule, April. Istu Mamma Lun kanssa.
Näitkö miehen ottavan oman henkensä pois?
Etkä ole puhunut sen jälkeen.
Mamma Lun mielestä olet viisas tyttö, pikku April.
Et puhu, koska kysymykseesi ei ole vielä vastattu.
Onko Mamma Lu oikeassa?
Mihin kysymykseen? Olen yrittänyt selittää hänelle tusina kertaa.
Kysymys kuuluu: Jos hän voi kuulla sinut -
ilman että puhut, mikseivät muut?
Ehkä ajattelet heidän rakastavan sinua vähemmän.
Mikään ei voisi olla kauempana totuudesta.
Ehkä he eivät kuuntele yhtä tarkasti, -
eivät oikealla tavalla.
Ehkä heissä on jotain vikaa -
jos he eivät kuule häntä.
Ette kai väitä...
Näetkö nyt? Hän ei koskaan uskoisi minua.
Hän uskoisi, jos vain kertoisit hänelle.
Tumma nainen uskoo.
Mamma Lu uskoo myös.
No niin. Kerro hänelle.
Doug-setä ja minä juttelemme ajatuksissamme.
Leikittekö myös yhdessä?
Hän tykkää olla täällä.
Hän rakensi Rose Redin. Kertoiko hän senkin sinulle?
Talo kertoi, että sinä rakensit sen, äiti.
- Kertoiko? - Se sanoo, että rakastaa äitiä.
Yhtä paljon kuin minä, ehkä enemmänkin.
Kiitos, hyvä rouva.
Äiti pysyy lapsensa luona.
Tumma neiti saattaa minut taksille.
- En halunnut hänen kuulevan. - Aprilin?
Ei. Talon. En halua talon kuulevan.
- Se tulee vahvemmaksi. - Niin.
- Minäkin tunsin sen. - Mitä hän sanoi talosta ja Ellenistä...
Kun rakkaus menee vakavammaksi, siitä voi tulla todella paha.
Neiti Ellen on viettänyt liikaa aikaa tyttärensä kanssa viime aikoina.
Luulen, että talo on mustasukkainen tai vihainen, -
ja käyttää Doug-setää vaikuttaakseen tyttöön.
- Teidän täytyy lähteä. Kaikkien kolmen. - Onko turvallista lähteä?
Se käyttää lasta tavoittaakseen äidin.
Hyvin paha äidille. Huono merkki.
Lähdette huomenna, viimeistään ylihuomenna.
- Älkää kertoko Ellenille. - Mutta pitäähän minun...
Talo kuulee Ellenin jokaisen ajatuksen.
Jos talo saa selville, että hän suunnittelee lähtöä...
Ette saa kertoa hänelle.
Tulkaa.
Talo kuulee Ellenin jokaisen ajatuksen.
Huomasin lopulta Rose Rediä tärkeämmän asian.
April merkitsee minulle kaikkea.
Kuinka olen ollut niin keskittynyt taloon?
April! April!
April! Ei!
Hän oli juuri siinä. Leikkimässä.
Minun... Hän...
- Mitä tämä on? - Tuolla hän on.
- Päästäkää hänet. - Se on vain muodollisuus.
- No kysykää kysymyksenne. - Kaupungilla. - Hän ei todellakaan mene kaupunkiin.
- Oletko sinä tämän takana? Et koskaan pitänyt hänestä. - Ellen!
- Kysy häneltä muista. - Mistä muista? - Tehkää työnne.
Se teki tämän pitääkseen sinut täällä.
Se tietää, ettette voi lähteä nyt. Ette koskaan. Ette ilman Aprilia.
Antakaa minun olla!
Sinä saat maksaa tämän!
Sehän nähdään.
Ellen, kultaseni.
Hyvä nähdä sinut jalkeilla.
Kaksi päivää, John. Siitä on kaksi päivää.
- Minäkin kaipaan häntä, kultaseni. - Tarkoitan Sukeenaa, John.
En Aprilia.
Mikään ei tuo Aprilia... Ei vielä.
Haluan kaiken palaavan normaaliksi.
Niin, aivan, me haluamme kaiken ennalleen, eikö niin?
Mutta se vaatii tiettyjä uhrauksia.
Kaikilta meiltä. Vai mitä?
Haluan hänet takaisin.
Kun on tahtoa, on keinoja.
Sukeena?
Tule, tule.
Lepää rauhassa.
Nyt on minun vuoroni pitää huolta sinusta. Pitkästä aikaa.
Onko mitään merkkejä hänestä?
Ei tänään, John.
Meillä on sopimus.
Ei tänä yönä, John. Hän voimistuu parissa päivässä.
On tietysti toinenkin tapa tehdä tämä.
Muistatko Afrikan?
Hänen ei tarvitse edes nousta sängystä.
Ulos.
- Meillä on sopimus. - Ei enää.
Haluaisin avaimeni takaisin.
Hänen olisi parasta vahvistua pian.
Haluan hänet ulos talosta viikon sisällä.
- Tuo on naurettavaa. Et voi. - Kyllä voin.
Hän ei astu tähän taloon enää jalallaankaan.
Jos hän ei ole poissa viikossa, rakentaminen loppuu.
Älä huoli, ystäväni. Hän ei muista tästä mitään.
Sahajauhoa?
Älä itke, äiti, rakenna torni.
Kyllä rouva. Kuulin sen myös.
- Mitä hän... - Torni, neiti Ellen.
Hän haluaa teidän rakentavan tornin.
Vaikka se on vielä keskeneräinen, ruusutorni kuiskaa Aprilin nimeä.
Sukeena on oikeassa. Jos April löytyy jostain, niin sieltä.
RUUSUTORNI - 1917 Työmiehet saivat rakennuksen valmiiksi ennätysajassa.
Jack Finney jopa sanoi minulle:
Aivan kuin Rose Red olisi itse rakentanut itseään.
Saamme sen valmiiksi parissa päivässä. Edellä aikaansa, ei huolta.
Ettekä saa.
- Haluan kaikki ulos. - Mitä?
Kaikki rakennustyöt lopetetaan välittömästi, Jack.
Myös tornin. Lukitsen ullakon.
Sopimus on purkautunut.
Okei, miehet. Pakatkaa kamat.
- Älä tee tätä minulle. - Sinä teit sen itse.
Haluan hänet ulos talosta.
- Et voi olla tosissasi. - Haluatko Jackin takaisin töihin?
Tee sitten asialle jotain.
Olemme Johnin kanssa pattitilanteessa.
Kaikista pelottavin asia on, että hän ei ole enää järjissään.
Minun täytyy pysäyttää hänet, mutta...
En tiedä miten. "
Neiti Ellen?
Kuulen sen.
April?
Torni.
April?
April kulta, oletko täällä?
Minulla on ikävä sinua.
Kertokaa lisää, rouva. Hänen täytyy kuulla se.
Rakastan sinua.
Rakastan sinua, äiti.
"Sovitus tulee ylhäältä."
Muistatko?
Hän ei voi lukita minua ulos täältä.
On aika.
Kirjoitan nyt epätoivoisena.
Tunnen vaaran kaikkialla itseni ja Sukeenan ympärillä.
Ymmärrän nyt, mitä en tiennyt seitsemän vuotta sitten,-
mitä en ollut valmis tietämään.
Äidin sydämeni tietää mitä pitää tehdä, -
mutta naisen ja vaimon sydämeni hakkaa pelosta.
Anteeksi, kun häiritsen, herra John.
Mitä haluat?
Tulin pyytämään palvelusta, herra...
Ei ole tarkoitus tuhlata aikaanne.
Mutta sinä tuhlaat jo sitä. Mene asiaan, tai mene pois.
Toivoin...
Tehän olette liikemies, herra. Ja minä olen käytännön nainen.
Kun yksi sopimus on rauennut, voidaan joskus tehdä toinen.
Olen pahoillani, herra. Taisin arvioida väärin.
Odota.
Esitä asiasi.
Koska... Tänä iltana on niin kuuma ja kosteaa, -
eikä huoneessani ole ikkunoita...
En tule olemään täällä enää kovin pitkään, vai mitä?
- Mitä on mielessäsi? - Ajattelin...
Tornia, herra.
Kuinka siellä varmaan käy tuulenvire -
tällaisena iltana? Se on lukossakin.
Eihän kellään ole lupaa mennä ullakolle?
Saisimme sen kokonaan itsellemme.
Neiti Ellenin ei tarvitse tietää siitä.
Hänen ei tarvitse tietää mitään tästä illasta, herra John.
Ota se.
Muistatteko Afrikan, herra?
Tänä yönä saatte, minkä todella ansaitsette.
Voisimme leikkiä. Miten olisi...
Kuiskaan korvaasi.
Oletko valmis tähän?
Meillä on sopimus.
- Isi? - April?!
Älä vaadi miestä valitsemaan, millä tammalla ratsastaa.
Voisit yhtä hyvin puhua peilille, John Rimbauer...
Tässä talossa ei tule enää olemaan syntiä...
- Hän tietysti hyppäsi, kun olimme nukkumassa. - Tietysti.
Joi itsensä hulluksi, arvelen.
Tai ehkä sairauden takia.
- Kutsutteko poliisit? - Se on velvollisuuteni talon emäntänä.
Hakekaa myös Adam kotiin.
Se on herra Rimbauer!
Mitä tapahtui?
EPILOGI: "ELÄMÄ EI PÄÄTY KOSKAAN."
Nautimmeko aamiaisemme täällä, Ellen?
Taivas sentään, emme. Vaan tornissa.
Ja siellä pitää valvoa rakentamista.
Jack Finney toivoisi asuvansa täällä itse sitten, kun se on valmis.
Voin muuttaa mitä haluan.
Siispä torniin.
Niin, kyllä.
Minulla ja tyttärelläni on paljon saavutettavaa.
"Rakenna minut taivaisiin, eikä elämä pääty koskaan."